La sfârșitul secolului al XVIII-lea, peste 11 milioane de oameni din Africa,
bărbați, femei și copii, au fost luați de acolo și au fost folosiți drept sclavi
în coloniile din Indii și din America.
Marea Britanie era cea mai puternică națiune de pe pământ,
și imperiul său a fost construit pe spatele sclavilor.
Comerțul cu sclavi era considerat a fi acceptabil de către toți,
cu excepția câtorva.
Dintre aceștia, chiar și mai puțini aveau curajul de a se împotrivi.
AMAZING GRACE
Anglia, 1797
Traducerea și adaptarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Danez, Shakti & Lovendal
Revizia generală a textului: Lovendal
Haide! Haide, negru leneș.
Oprește puțin!
Haide!
Wilber. Wilber, nu ești destul de bine.
Măcar o dată, lasă-i în pace.
Dacă-ți părăsești calul pentru o oră, s-ar putea să-și revină.
Și cine naiba ești tu?
L-am văzut vorbind în Londra. E William Wilberforce.
- Și acum ce? - Lasă.
- Bine ați venit acasă, d-nule. - Ai întârziat atât de mult!
Din cauza noroiului, am pierdut jumătate de zi.
Dar Marianne, uite. Am o surpriză pentru tine.
- Sper că e o surpriză plăcută. - Wilber. Wilber, tu ești?
O, da, sunt jumătate din mine. Trupul meu de doi bani iar mă chinuie.
- Am promis c-o să-l facem bine. - Intră și mănâncă ceva.
Un mic dejun, poate. Nu prea devreme. Mă aflu în vacanță.
Nu-i așa, vere Henry?
Voi doi nu vorbiți? Nu i-ai spus că se sinucide?
Acum se află cu noi, va fi bine.
Cât e ceasul?
E ora ta 3, Dose.
Deci, vere, mă scoli ca să-mi dai pastila care să mă ajute să dorm.
Aaa...Acum vorbești despre profesia medicală ca toți ceilalți.
Ai dormit?
Somnul e mult mai obositor decât a fi treaz.
Laudanumul îți va face visele mai dulci.
Îmi derulează viața în față pentru a râde de mine și pentru a-mi arăta lucrurile
pe care nu ar fi trebuit să le fac.
Wilber, Parlamentul nu te merită.
Ultimul tău proiect de lege a fost respins pentru că patru din suporterii tăi loiali
au preferat să-și ia bilete la operă decât să stea să voteze.
În visele mele, răstorn mesele lor.
Dar știi care e cel mai rău lucru? Nu mai pot cânta.
Ții minte cât de bine obișnuiam să cânt?
Eu și cu Marianne vom găsi o cale pentru a-ți reface voce.
Romanii credeau că această apă te poate trezi din morți.
Multe ape pe care le-am studiat spun contrariul.
Deci?
- Ce era atât de urgent? - Am spus că era urgent?
Marianne, aștepți pe cineva?
În interiorul acestei clădiri, vei găsi secretul sănătății și al vieții fericite.
Într-un pahar cu apă?
Poate că ai remarcat faptul că,
de când m-am însurat cu Marianne, am fost sănătos tun.
- Sunt foarte fericit pentru tine. - E aproape vorba de un fapt științific.
Căsătoria și sănătatea sunt gemene. Inseparabile.
Burlacii vor îmbătrâni și muri în încăperi în care miroase a picioare și subsoare.
Henry, despre ce tot bolborosești pe acolo?
Despre iubire, Wilberforce. Vino. Vino, am întârziat.
Apa se află aici de milioane de ani. Cum adică întârziem?
- Deci, ce trebuie să discutăm în continuare? - Nu știu.
Despre abolirea comerțului cu sclavi. Ce zici de asta?
Marianne, dacă aș fi știut că ești atât de însetată după discuții politice,
aș fi luat în secret un conservator și ți l-aș fi trimis acasă prin poștă
pentru a striga la el.
Aaa...ia te uită.
Discutăm aici despre abolirea comerțului cu sclavi,
și iată că se află împreună cu soțul meu însuși William Wilberforce,
cel mai înfocat aboliționist din Anglia și, desigur,
cel mai neînsurat.
O, uită-te acolo. E Marianne.
Și cine e femeia aceea încântătoare de lângă ea?
- Marianne se află aici? - Nu-ți fă griji despre ea.
Uită-te la femeia care se află cu ea. Barbara Spooner.
Foarte atașată multor cauze bune.
Și, de asemenea, necăsătorită.
Marianne, ești insuportabilă!
N-am nevoie ca tu sau oricare altcineva să-mi găsească o soție!
Trăsură! Trăsură aici.
- N-am să-l iert niciodată. - N-am s-o iert niciodată.
Oricum, d-nule Wilberforce, dacă ne-am fi întâlnit în alte circumstanțe,
ți-aș fi spus cât de mult îți admir efortul neîncetat
pentru a forța Parlamentul nostru ridicol să abolească comerțul cu sclavi.
Dacă ai fi făcut-o, aș fi schimbat subiectul și am fi vorbit despre botanică.
Botanică? De ce botanică?
Despre orice în afară de politică. Mă aflu în Bath pentru a fi vindecat de politică.
Ei bine, aș fi plictisită de botanică.
Deci, chiar și în alte circumstanțe, ar fi fost un dezastru.
- O zi bună. - O zi bună și ție.
Camera Comunelor. 15 ani mai devreme
Câteva adevăruri simple în legătură cu acest război înfricoșător
trebuie să fie reformulate pentru prietenii mei onorabili.
Un simplu fapt. Rebelii se află pe nicovală, iar ciocanul se află în mâinile noastre.
Nu există nicio îndoială că forța noastră militară
este cu mult superioară celor a americanilor.
Dar trebuie să facem distincție între forță și dreptate.
De unde a venit "câinele" ăsta tânăr?
Cred că este un "câine" din Yorkshire, Domnul meu.
...mai degrabă decât un om de stat priceput.
Cred că a venit timpul ca tovarășul nostru cel gras, împreună cu prietenii săi omologi,
să facă loc altora care consideră că binele țării lor
e mult mai important decât propriile interese personale.
Nu știe ce pericol îl paște pe oricine care vorbește cu luciditate în acest loc?
O, eu cred că el însuși semnifică un pericol.
Prietenii mei onorabili sugerează ca noi să ne predăm revoluționarilor.
Revoluția e ca un vărsat-de-vânt. Se răspândește de la persoană la persoană.
Mă aplec adânc în fața cunoștințelor superioare și experienței colegului meu
în toate chestiunile privitoare la vărsatul-de-vânt.
De ce ne-am retrage din America
când jumătate din americani sunt loiali Coroanei?
Mai puțin de un sfert din americani sunt loiali.
Dacă asta înseamnă jumătate, nu mi-aș dori să fiu soția sa
și să împart jumătate din patul său.
D-nul ministru de externe.
Poate că onorabilul și tânărul nostru coleg ar putea explica Parlamentului
diferența dintre a fi împăciuitor și a te de preda.
Să auzim!
Diferența dintre a fi împăciuitor și a te preda e doar o chestiune de timp,
și poate că 10.000 de vieți tinere
s-au pierdut degeaba.
Haide.
Două guinee.
"Dulce Prospero, de ce-ai uitat de mine"?
În Parlament e curajos, dar la masă e-un fricos.
Alteță, știi că acești comercianți sunt mai bogați decât noi.
Aaa...mi-au mai rămas 10 guinee.
Așa că să fie 10.
Intri sau stai deoparte, Wilberforce?
- Un pix și hârtie. - Nu, nu, nu.
Regulile clubului Brook. Fără angajamente scrise.
Poate că între domni, dar Wilberforce e un comerciant.
Poți miza doar ceea ce ai.
Wilberforce, accepți angajamentul meu scris?
- Împărțim miza și ne declarăm egali. - La naiba că nu. Plata în natură.
Nu ai nimic de care eu aș fi doritor, Alteță.
Tarleton, adu negrul meu.
Vizitiul meu. Du-te, scoate-l și adu-l aici acum.
Am cumpărat un negru în Port of Spain.
Mănâncă mai bine ca mine, așa că e mai puternic ca un taur.
Valorează cel puțin 25 de guinee în portul West India.
Jocul s-a terminat.
Ce-ai pățit, Wilberforce?
Dacă n-aș fi adus băiatul la Londra,
el ar fi muncit pe brânci într-un câmp de trestie de zahăr.
L-am salvat de la o viață mizeră. Uite-l.
Ridic miza.
Wilberforce? Intri sau stai deoparte?
Bună seara.
Ai acționat de parcă n-ai mai fi văzut sclavie înainte.
Pentru mine e ca arsenicul. De fiecare dată o doză mică își dublează efectul.
- Nu ți-e frică de Clarence. - Pentru că e fiul regelui?
Deci, vrei "nasuri însângerate și coroane lovite"?
- Shakespeare, "Henry al IV-lea". - O piesă despre Anglia în schimbare.
- Și se va schimba în curând. - Doar dacă noi o vom schimba.
Nu ai încredere că și eu aș putea schimba lucrurile?
Prima dată m-aș schimba pe mine însumi.
Îți aduc aminte, Billy, la Cambridge?
Aveam reputația unui cântăreț?
Îmi aduc aminte.
Așa că am să mă duc și am să le cânt un cântec.
Liniște!
Parcă păreți un cor de motani jalnici.
Acum, lăsați-mă să vă fac cunoștință cu cineva care știe să cânte ca lumea.
Aș vrea să dedic acest cântec prietenului meu onorabil,
Alteța Sa, Ducele de Clarence.
A fost scris de preotul meu.
El a fost căpitan pe un vas de sclavi timp de 20 de ani.
S-a căit pentru păcatele sale și apoi a scris acest cântec.
Grație uimitoare...
Cât de dulce ești...
Că ai salvat un obidit...
Ca mine...
Am fost odată pierdut...
Dar acum m-am regăsit...
Am fost odată orb...
Dar acum...
Văd din nou.
Doamne Dumnezeule, știu că este total absurd,
dar simt că trebuie să Te întâlnesc în secret.
Îmi cer scuze că vă întrerup, d-nule. Dar e un cerșetor la ușa de la bucătărie.
L-aș fi alungat, d-nule, dar dvs. ați insistat ca întotdeauna să vă întreb.
Dă-i ceva de mâncare.
Foarte bine, d-nule.
- Richard? - D-nule?
Știu că a sta întins pe iarba udă nu e un lucru normal.
Nu mă privește, d-nule.
Adevărul e că...
...în ultimul timp m-am purtat mai mult decât ciudat, nu-i așa?
E Dumnezeu.
Astăzi am 10.000 de angajamente de stat,
dar eu prefer să îmi petrec ziua, udându-mi fundul,
studiind păpădia și minunându-mă de pânzele de păianjen.
L-ați găsit pe Dumnezeu, d-nule?
Cred că El m-a găsit pe mine.
Îți dai seama cât de nepotrivit este,
cât de prostesc sună?
Am o carieră politică strălucind în fața mea,
și în inimă eu îmi doresc pânze de păianjen.
" E o soartă tristă pentru om ca el să moară cunoscându-i prea bine pe ceilalți,
și pe el să nu se cunoască deloc."
Francis Bacon.
Nu vă curăț doar cărțile de praf, d-nule.
Când aveam 15 ani, am fugit de la circ.
Mi-au spus că aș fi putut fi un acrobat.
- Bună dimineața, d-nule Pitt. - Bună dimineața.
Scuzați-mă, d-nule.
Mi-ai citit scrisoarea.
Persoana care a scris acea scrisoare nu ești tu.
A fost scrisă de un preot bătrân și nebun care ți-a intrat ție în cap.
Nu.
- Deci...a răspuns? - Cine?
Dumnezeu. Îl rugai pe El dacă să alegi politica sau religia.
Întotdeauna ești prea direct, Billy.
Vreau să știu urgent unde se află inima ta, Wilber.
- Ce-i așa urgent? - Eu...
Intenționez să ajung prim-ministru.
- Într-o zi. - Nu, curând. Foarte curând.
Mulțumită performanțelor tale din Parlament, Fox și North vor demisiona.
Lord Rockingham va deveni prim-ministru.
Sănătatea lui Lord Rockingham nu e bună. Când el va muri, voi face mișcarea.
- Te-ai gândit la toate. - Te vreau alături de mine, Wilber.
Total.
Ai citit scrisoarea mea, dar n-ai înțeles nimic din ea.
Te vreau în guvernul meu, în orice domeniu ai alege.
Billy, nimeni de vârsta noastră nu va lua vreodată puterea.
De aceea suntem prea tineri pentru a ne da seama
că anumite lucruri sigure sunt imposibile.
Așa că le vom face oricum.
Am nevoie de un răspuns, Wilber.
Vrei să-ți folosești frumoasa ta voce pentru a-L lăuda pe Dumnezeu,
sau pentru a schimba lumea?
Ține. Vrei să tai asta?
- Am prea multe de făcut. - Ai grijă de ei.
Mai ai nevoie de făină?
- Nu pot! - Împinge cu cotul.
Marjorie, d-nul Wilberforce vine.
Marjorie, aștept niște oameni pentru masă.
Marjorie? Marjorie?
- A lucrat foarte mult, d-nule. - Cum așa?
Ei bine, astăzi, de exemplu, ați avut 25 de invitați la masă.
Așa a fost?
Dacă vă amintiți, ați decis să recompensați diverși voluntari
care au lucrat pentru câteva acțiuni de caritate ce au fost prost finanțate.
Unii au adus, pe bună dreptate, copii. Alții și-au adus și rudele, din păcate.
- Poate că ar trebui să fac un fel de... - Programare, d-nule. Sau mai mulți bucătari.
Dii! Dii!
Acela e aperitivul?
Nu, e Alteța Sa, Ducele de Clarence.
Wilberforce, reverendul John Ramsay.
Reverende.
Edward Hope.
Și Michael Shaw. Amândoi prieteni.
- Acesta e Olaudah Equiano. - D-nule Equiano. Vă rog.
- Ați călătorit mult până aici? - Nu distanța ar fi prea mare.
- Și aceasta este Hannah Moore. - D-nule Wilberforce.
Care a venit tocmai de la Clapham.
În final, să-ți fac cunoștință cu d-nul Thomas Clarkson.
Frumoasă casă. Iepure de casă mic și dulce.
De fapt, e un iepure de câmp.
Vă rog.
Ei, haide...Cine sunt ei?
De ce nu-i întrebi tu?
Ei bine, sper ca gâsca să fie fragedă. Pentru că era destul de bătrână.
Eu cred că, cu cât îmbătrânesc, cu atât devin mai fraged.
Deci...D-ră Moore, locuiești în Clapham.
Am auzit că e foarte liniștit acolo.
Cu anumite lucruri ridicate de mine și prietenii mei,
totul nu este decât liniștit.
Aaa...Și care sunt lucrurile acestea?
Cele privitoare la a face o lume mai bună.
Mai bună în ce sens?
Dacă faci lumea mai bună într-un fel, ea devine mai bună în toate felurile.
Nu crezi?
D-nule Equiano, ce te aduce la Londra?
Ce m-a adus în Londra are legătură cu tine, d-nule Wilberforce.
Ce? vrei să discuți ceva cu mine?
Nu. Nu dorim să vorbim,
pentru că ama auzit că tu ești un om care nu crede ceea ce aude,
până nu vede cu proprii săi ochi.
Acestea sunt pentru picioare.
Acestea sunt pentru mâini.
Acestea sunt pentru gât.
Așa se folosește.
Când sclavii pleacă dintr-un port din Africa,
ei sunt închiși într-un spațiu de 1,5 pe 0,5 metri.
Nu există toaletă, foarte puțină mâncare, apă stătută.
Excrementele și sângele lor umplu găurile în trei zile și ele niciodată nu sunt golite.
Fiarele și lanțurile acestea sunt menținute pe ei pentru a nu se arunca în mare.
Lanțurile nu sunt scoase până când nu ajungi într-o plantație din Jamaica.
Jumătate din sclavi sunt morți deja.
În piețe li se pun frânghii înnodate în anusurile lor,
acelora care sunt bolnavi,
pentru a le masca dezinteria.
Când ajungi pe plantație, ei pun fierul în foc...
...și îți fac asta.
Ca să știi că nu mai aparții lui Dumnezeu, ci unui om.
D-nule Wilberforce, am înțeles că aveți probleme
în a alege dacă să faceți lucrarea lui Dumnezeu,
sau să faceți munca unui politician.
Noi sugerăm cu umilință că le-ați putea face pe amândouă.
Tu ai planificat asta.
Am văzut literatura pe care o citești.
Ai căutat prin biroul meu?
D-nul William Dolben mi-a spus că ai cerut să fii în prezent
în porturile din Indiile Orientale.
Deci, te folosești de frământările mele interioare pentru scopurile tale politice.
Da, chiar așa.
Principiile creștinismului cer atât acțiune cât și meditație.
Lasă-mă să meditez înainte să decid orice acțiune.
Gândește-te la asta, Wilber.
Comerțul cu sclavi are 300 de membri parlamentari susținători.
Ai fi doar tu împotriva lor.
Dar tu ai putea s-o faci.
Ai face-o.
O, nu mai suspina.
Scuzați-mă, d-nule?
N-aveți un penny pentru un băiat care s-a dus să lupte cu americanii
și care s-a întors jumătate de om?
Bună, d-nule Newton. Eu sunt, William.
Bună, John. Ce mai faci?
Bună, John. Eu sunt, Wilber.
Sunt aici pentru a căuta...
Cerșetorul de la ușă mi-a spus că nu sunt destul de în vârstă
pentru a-ți spune John.
Te-ai îmbrăcat foarte simplu zilele acestea.
Sunt un om simplu. Încerc să pretind că sunt doar un călugăr, dar nu am voință.
Sunt călugăr în zilele de luni, miercuri...
Când îți citesc numele în ziare, făcând lucrurile acelea mărețe,
încă te văd un băiețel micuț, nepieptănat,
și cu cerneală pe degete.
Deci, ce vrei de la un bătrân?
Am venit aici să-ți cer sfatul.
Când erai copil, obișnuiai să-i ceri lui Dumnezeu sfatul.
Apoi am crescut. Și am crescut prostește.
Și acum?
Acum...încet, credința mi se întoarce.
Cât de încet?
Fără fulgere.
Uneori își face treaba ca o ploaie mocănească, nu ca o furtună.
Picură...picură...picură.
Prietenul meu William Pitt a declarat că e interesat în mine.
William cine?
Îmi oferă un loc în lume.
Să te asiguri că ești în lume și nu de-a lumii.
Nu voi scăpa de putere odată ce o voi avea.
- Va trebui să mă gândesc. - De ce nu ai face-o?
Te gândești la o viață în solitudine?
Wilber, ai treabă.
În plus, oamenii ca tine sunt prea mult
lăsați să trăiască o viață în solitudine.
Și nu ai ales solitudinea?
Tu, ar trebui să știi că nu poți fi niciodată singur.
Acum...
- Acum ce? - Tu ești motivul pentru care am venit.
Mi-ai spus că trăiești în compania a 20.000 de fantome.
Fantomele sclavilor.
Îi explicam copilului
de ce un om mare se ghemuiește în colțurile întunecate.
Vreau să-mi spui despre asta.
Nu sunt suficient de puternic să-mi aud propria confesiune.
- Credeam că timpul te poate schimba. - Așa este. Sunt mai în vârstă.
Pitt m-a rugat să-i accept pe comercianții de sclavi.
Eu sunt ultima persoana la care ar trebui să vii pentru un sfat.
Nici măcar nu pot rosti numele navei,
fără să-mi revină amintiri.
Tot ce știu este că 20.000 de sclavi trăiesc cu mine în această mică biserică.
- Încă mai este sânge pe mâinile mele. - John, mă vei ajuta?
Nu te pot ajuta.
Dar fă-o, Wilber. Fă-o.
Acceptă-i. Varsă-le mizeria, din navele murdare, în apă.
Stăpânii de plantații, magnați ai zahărului,
Alderman "Trestie de zahăr", lordul primar al Londrei.
Liverpool, Boston, Bristol, New York.
Toate străzile sunt pline cu sânge, dizenterie, vomă!
Wilber, nu vei ieși curat de pe aceste străzi.
Te vei murdări de mizerie, o vei visa,
o vei vedea în plină zi.
Dar fă-o. În numele Domnului.
D-nule, a venit d-nul Thomas Clarkson.
Iertați-mă. D-nul Wilberforce era aici acum o clipă.
Mai bine mă duc să-l caut.
- Bună ziua. - Îmi pare rău dacă v-am alarmat.
Am făcut această cutie după dimensiunile unui pat de sclavi.
M-am gândit că o poți folosi în demonstrațiile practice.
De ce ai așteptat până a plecat majordomul ca să scoți cutia?
Oricum ei mă cred deja nebun.
Ca și majoritatea oamenilor din Camera Comunelor,
când le-am prezentat proiectul de lege.
Wilberforce, condițiile din Jamaica
sunt mai brutale decât mi-aș fi imaginat vreodată.
Mulți copii mor de arsuri din cauza lavei topite.
Alții au murit de epuizare sau s-au rostogolit în foc în timp ce dormeau.
Și toate acestea pentru câteva kilograme de zahăr rafinat dimineața.
Wilberforce, ești bine?
În prezent
Ridică-te în șezut.
Ține. Bea asta.
- Ce s-a întâmplat? - Am citit scrisoarea lui James din Jamaica.
Când adorm, este de parcă aș dormi în ea.
Poate laudanumul pe care ți l-a dat doctorul nu a fost bine amestecat.
Henry, știu efectele opiului.
- Nu e vorba de tratament - Dar atunci despre ce e vorba?
Am fost ales pentru această sarcină și am dat greș.
O parte din mine nu acceptă ideea că am renunțat.
- Voi dilua asta. - Poți să diluezi și ce simt?
Ți-ai dedicat tinerețea și sănătatea acestei cauze.
Este timpul să lași pe altcineva să încerce.
Deci, d-nule Wilberforce...
...am înțeles că sunteți interesat în botanică.
Botanică, d-ră Spooner? Cum de ți-a venit ideea că aș fi interesat
într-o chestie așa plictisitoare ca botanica?
Îmi pare rău. Este o glumă personală.
Wilber, știu că nu ești interesat în botanică,
dar este o iederă ciudată în partea cealaltă a grădinii mele.
Barbara, trebuie să te duci și tu să o vezi.
Hai.
Ca să-i irităm să ne prefacem că ne certăm.
- Pe ce motiv? - Pe ceva ce nu ne înțelegem.
Gândește-te la ceva.
La războiul din Franța.
Cred că acum ar trebui să ne mulțumim cu Napoleon.
Și eu la fel. Despre educație.
Sunt un membru al mișcării tale pentru liberă educație.
Sunt de acord cu tot ceea ce afirmi la dezbaterea de la Dales.
Ai citit fiecare cuvânt?
- Nu. - Nici eu.
- Gin. - A fost înlocuit în oraș cu bere.
Absolut.
Cu siguranță sunt singur în opiniile mele despre animale.
Nu. Nu, m-am alăturat societății tale pentru prevenirea cruzimilor.
Ei bine, eu sunt exagerat. Am o vulpe, un șobolan și un corb care nu zboară.
Aveam și un iepure, dar a murit de bunătate.
America.
Trebuie să ne reconsiderăm puterea în procesul politic colectiv.
De acord.
Și bineînțeles, trebuie să ne punem de acord asupra sclaviei.
Eu nu sunt de acord cu florile în biserică. Ce spui la asta?
Eu sunt pentru.
La fel și eu.
N-ar fi trebuit să aduc aminte despre comerțul cu sclavi?
Am petrecut atât de mulți ani vorbind despre asta.
Deci, ce mai contează câteva minute?
Când d-nul Pitt a fost numit prima dată prim-ministru,
voi doi erați ca niște meteoriți care se izbeau în imaginația noastră.
- A cui imaginație? - A fetelor de vârsta mea.
N-ai mai pus zahăr în ceai?
Purtam o banderolă, simbol al abolirii, făcută de Josiah Wedgwood.
Era un bun prieten de-al nostru.
Am mers 30 de mile prin ploaie ca să-l aud pe Thomas Clarkson vorbind.
- Te-a asurzit? - Mi-a deschis ochii.
- L-am cunoscut pe african. - Equiano.
A venit în oraș cu 100 de copii ale cărții sale. S-au vândut într-o oră.
- Ai semnat petițiile noastre. - De sute de ori.
De sute de ori. Trei milioane de nume, un milion de lumânări cu care să fie citite.
- Trebuie să fi fost atât de minunat. - Minunat?
Era ca și cum în fiecare primăvară înfloreau narcisele,
vara se coceau cireșele,
și în fiecare toamnă William Wilberforce își prezenta moțiunea în Parlament.
- Și totuși... - Și totuși...?
După toate banderolele, petițiile,
discursurile și moțiunile,
vase transportând suflete încătușate navigau pe mare, cu "marfa" lor!
Îmi pare rău.
- De asta n-ar trebui să vorbesc despre asta. - Eu cred că ar trebui.
Uite. Am găsit ceva pe care să ne contrazicem.
"Nu sunt eu omul al cărui suflet e atras de Paradis,
precum apa din izvorul al Africii?"
Din cartea lui Equiano.
A fost un om deosebit.
Te rog, spune-mi despre el.
Mi se pare că
dacă ai un gust rău în gură, ai tendința să scuipi.
Nu înghiți mereu.
Nu la mult timp după ce l-am cunoscut,
m-a rugat să vin la portul "Indiile Orientale".
A zis că acolo este un vas pe care ar trebui să-l văd.
Un vas pe care el îl știa foarte bine.
D-nule Equiano.
Pe aici.
Mulțumesc, d-nule.
- Bună. - Scumpo.
Te-au lăsat să zaci în acest loc.
Lanțurile ți-au dislocat șoldul sau umărul.
Ai dureri mari pe tot timpul călătoriei în jurul lumii.
Cât a durat călătoria?
Trei săptămâni, dacă vremea e bună.
Ca să se amuze, uneori agață femeile cu acestea,
de glezne, și le violează.
În vremurile furtunoase, îi iau pe cei mai bolnavi
și îi aruncă în mare pentru a ușura încărcătura navei.
Și tu cum ai supraviețuit?
Viața ta e ca un fir. Se rupe sau nu se rupe.
Înainte să călătoresc într-o navă ca aceasta,
eram un prinț, și în multe aspecte nu ca tine.
Era o zi frumoasă,
ultima zi în care mi-am văzut casa din Africa.
Cu inima zdrobită,
aduc în atenția acestui Parlament,
un comerț care degradează oamenii la nivelul de brute,
și insultă caracterele cele mai înalte ale naturii noastre umane.
Vorbesc despre...comerțul cu sclavi.
Știu că mulți colegi de-ai mei din Parlamentul acesta
au interese în Indii.
Alții au investit în plantații. Alții sunt proprietari de nave.
Și eu cred că ei sunt oameni de omenie.
Cred că toți sunteți oameni de omenie.
Și este insuportabil ca măcar
unul din sutele de sclavi îngrămădiți în nave,
pot fi cumpărați pentru a...
Ordine! Ordine!
Nu-mi vine să cred.
Nouă nu ne vine a crede ce spui tu.
Se pare că prietenul meu are o strategie pe termen lung
să distrugă națiunea care l-a crescut!
În timp ce vizitam Virginia și pierzându-mi degetele în luptă cu americanii,
el era ocupat să-i liniștească.
Acum va da bogățiile Indiei nenorocitei de Franța!
Dacă...Dacă nu am avea sclavi, nu ar mai exista plantații.
Și dacă nu ar exista plantații, cu ce am mai umple trezoreria regelui?
Onorabilul meu coleg,
nu crede că dacă am renunța la acest comerț,
Franța n-ar veni imediat în locul nostru și ne-ar lua bogățiile?
Atâta mâncare. Pentru atâția oameni.
E un optimist. Complet incurabil.
Înfrângerea noastră de astăzi din Parlament nu a fost neașteptată.
Dar intenția noastră era să scoatem la iveală opoziția
și să descoperim câți oameni ne sprijină.
Da, păi, am descoperit cu siguranță care ne sunt prietenii.
Doar 16.
Eu...am trimis o scrisoare de mulțumire către toți cei care ne-au votat.
Ce drăguț din partea ta.
Câțiva dintre noi știu cum să primească o înfrângere cu grație.
- Are de-a face cu educația? - Cu ocazia asta, probabil că este.
Tot ce-am spus la întâlnirea asta a fost trecut în arhivele noastre.
Prietenul meu James Stephen a fost de acord să fie numit secretar.
Ce spuneați?
După cum vedeți, nu mulți parlamentari au răspuns invitației noastre.
Într-adevăr, în fără propriei mele familii, mai e unul singur: Sir William Dolben.
Sir William, ce te aduce la această întâlnire?
Am venit recent din Sierra Leone la bordul unei nave cu sclavi.
Ce-am văzut în aceste 15 zile...
Dar cred că sunt și alții din Parlament care împărtășesc aceleași sentimente.
- Doar că le e frică să le arate. - Rușine să le fie!
Fără rușine. Fără rușine. Am fost eu reprezentat al unui oraș port,
cum pot eu să spun eu celor pe care îi reprezint
că votez să le opresc mijloacele de trai?
Exact asta e.
Cum pot ființele umane să fie comercializate?
- E o goană după lucrurile nobile... - Nu-i nimic nobil în simpla umanitate.
Vă rog!
Poate că ar trebui să începem această călătorie cu primul pas.
Vorbim despre adevăr.
Așa că ar trebui să-l spunem oamenilor. Să-i dăm drum de pe acoperișurile bisericilor.
Să pictăm despre el. Să scriem cântece despre el. Să facem plăcinte din el.
Continuă.
E o navă cu sclavi la docul din Tilbury,
cu de două ori mai mulți sclavi decât ar trebui.
Știu asta. Dar cum putem dovedi?
Wilber.
- Doamne Sfinte. - Păi, aproape.
În 18 luni de zile am tot fost criticat în Parlament către tine, d-nule Wilberforce.
M-am gândit că aș afla cum e să te simți în a fi de partea ta.
Văd că ai multă mâncare. Ceva din băuturile tale sfinte?
Ei bine, asta e a naibii de bună.
Mulțumesc foarte mult.
Nu-i corect! Nu-i corect.
Nu mă simt bine. Stomacul meu.
Ce e în neregulă cu stomacul tău?
Pe lângă asta, ești primul ministru.
E de datoria mea de ministru să te las să câștigi.
Și ce vom face cu Fox?
- Îl băgăm în coșciug? - Aruncăm în el cu bolovani.
- Îl lovim. - Îl punem pe lord Tarleton în lanțuri.
Dacă cei din Camera Lorzilor ar auzi ce prostii debităm,
ar interzice tuturor celor sub 30 de ani să dețină funcții înalte.
Cel puțin cu Fox la conducere, lumea va ști că vorbim serios.
Lumea nu știe încă.
Nici nu va ști, până când nu vom fi pregătiți.
Te-ai născut pentru asta, Wilber.
Câteodată mă zăpăcesc.
De ce oare simți cum te înțeapă spinii în talpă, doar când te oprești din alergat?
E cumva un sfat aspru, metaforic, pentru mine, d-nule Pitt?
Da, cred că este.
Trebuie să continuăm să mergem și să grăbim pasul.
Mulțumesc foarte mult.
Domnilor, puteți opri muzica, vă rog? Mulțumesc.
Doamnelor și domnilor, sper că v-a plăcut micul tur al estuarului.
Dar acum că micul sejur s-a terminat, am de făcut o mărturisire.
Această excursie nu a avut scopul de a recompensa acei membrii ai Parlamentului
care m-au susținut anul trecut, și nici nu sunt singurul sponsor.
- Ce face? - Doamnelor și domnilor,
acesta este un vas de salvare. Madagascar.
Tocmai s-a întors din Indii,
unde a dus 200 de oameni, femei și copiii în Jamaica.
Când a plecat din Africa, la bord erau 600.
Restul a murit din cauza bolii și a disperării.
Acel miros e mirosul morții.
O moarte înceată și dureroasă.
Inspirați-l. Inspirați-l adânc.
Luați batistele de la nas.
Așa.
Amintiți-vă acest miros.
Amintiți-vă de vasul Madagascar.
Amintiți-vă că Dumnezeu ne-a făcut pe toți egali.
În acea iarnă, ne-am împrăștiat prin țară,
adunând dovezi pentru Parlament.
Thomas s-a dus la Bristol, Liverpool, Plymouth,
și a vorbit cu cei care au lucrat pe vasele cu sclavi,
cu doctorii care i-au tratat,
cu sclavii care fuseseră biciuiți și însemnați cu fierul roșu.
Equiano și-a publicat memoriile din anii în care a fost sclav.
A vândut 50.000 de copii în 2 luni.
Îmi dați un ban, d-nule?
Susținătorii noștri au început să cumpere doar zahăr
care nu fusese produs de sclavi în Indii.
Aici se găsește zahăr produs de oameni liberi.
Sau chiar nu au mai folosit zahăr.
Părea că mesajul nostru ajunsese pretutindeni.
Cel puțin atunci exista speranță. Speranță adevărată.
Am avut un an pentru a aduna dovezi
care să convingă Parlamentul.
Coloniștii și proprietarii de vase au început să răspândească zvonuri despre noi.
Ne numeau subversivi și spuneau că lucrăm în secret pentru a răsturna guvernul.
Clarkson stătea într-o trăsură în Birmingham,
și a auzit un zvon cum că m-aș însura în secret cu o sclavă.
Dar greutatea speranței noastre a făcut totul să pară o mișelie glorioasă.
De când iei laudanum?
Recunosc mirosul.
Boala și "cruciada" pe care o duc au apărut în același timp.
De ce boală suferi?
Doctorii o numesc colită.
Ei nu prea o înțeleg, dar eu da.
Uneori stomacul meu
se satură să fie stomac și se comportă ca un vapor.
Apoi inima mea devine geloasă și vrea să devină un balansoar.
Și înainte să-ți dai seama, plămânii se ceartă unul cu altul
dacă să mai fie plămâni sau bureți îmbibați cu apă de mare.
Cel puțin asta le spun nepoților mei.
Marianne mi-a spus că îți plac copiii.
Tatăl meu aproape că și-a ieșit din fire
când i-am spus că nu mai pun zahăr în ceai.
Aveam 14 ani,
îți citeam numele în ziare, dorindu-ți să câștigi.
Le-am spus prietenilor că în fiecare granulă de zahăr este sânge de sclav.
A fost atât de dureroasă discuția asta?
A fost dureros doar să vorbim despre asta, pentru că în realitate nu am schimbat nimic.
Dar spre deosebire de sclavi, eu mă tratez cu opium împotriva durerii.
Scuzați-mă, d-nule.
Credeam că toată lumea e în pat.
Aduce micul dejun. Cât este ora?
Contează?
Anul acela ar fi trebuit să câștigăm.
Cu probele pe care le adunasem, cu ajutorul dreptății, ar fi trebuit să câștigăm.
Vântul conduce navele dinspre Africa spre India în mod natural,
ca și cum drumul ar fi binecuvântat de Dumnezeu.
Alt argument în apărarea comerțului
este că industria de pescuit Newfoundland este ținută în linia de plutire
prin faptul că sclavii din Indiile de vest
consumă acea parte de pește
care nu e bună pentru altfel de consum.
Cred că dacă onorabilul meu coleg
continuă să caute pe fundul butoiului pentru obiecții,
e în pericol să-i intre așchii sub unghii.
Acum, dacă pot să continui cu argumentul meu...
Ca reprezentant al mărețului și prosperului
oraș comercial Liverpool,
trebuie să amintesc din nou Parlamentului că nu avem nicio probă
că africanii înșiși au obiecții asupra comerțului.
Am aici o declarație scrisă de un anume domn...d-nul Clutterbuck...
...în care se spune că majoritatea sclavilor din Indii
au o grădină mică plină cu porci și găini.
Sunt multe familii sărace în Liverpool care n-au nici măcar atâta.
De aceea,
pe lângă câțiva doctori și preoți ambulanți,
oamenii obișnuiți din Anglia nu cunosc
în totalitate problema sclaviei.
Onorabilul meu coleg, membru din partea orașului Liverpool,
caută dovezi despre problemele oamenilor.
Anul trecut, eu și prietenii mei preoți ambulanți
au adunat astfel de dovezi.
Am scris o petiție pentru abolirea comerțului cu sclavi
către toate orașele mărețe ale acestui oraș.
A fost semnată de peste 390,000 de oameni.
Totuși, această petiție nu este completă încă.
Mai e o persoană al cărui nume trebuie adăugat.
Fă ceva.
D-nule președinte de ședință, cer o suspendare
timp în care să examinăm semnăturile de pe acest document.
E ceva foarte provocator
în felul calm în care onorabilul meu coleg solicită o întârziere.
- D-nule președinte de ședință, nu cedează? - Este suspendată Africa cea pustiită?
- Vă rog, domnilor. - Este suspendată munca morții?
- Aduceți petiția aici... - D-nule președinte de ședință...
...de parcă țara aceasta ar trebui guvernată de vocea poporului,
și nu de conducătorii săi naturali!
Liniște!
Acea rolă de hârtie înseamnă rebeliune!
Oricât de tare ai urla, n-ai să acoperi vocea poporului!
Poporului?
Această sesiune este suspendată, timp în care sunt examinate semnăturile.
Wilber.
Spionii mei îmi spun că Tarleton și Clarence "Nucă de cocos"
s-au dus să-l vadă pe secretar.
Ce ar putea să dorească de la Lordul Dundas?
E unul de-al nostru, nu-i așa?
James. James.
- Unde se află Lordul Dundas? - Probabil, cred.
Îl avem cu noi probabil.
Anul trecut a oprit deportarea unui sclav jamaican din Scoția,
- Deci inima lui se află unde trebuie. - Aveți grijă cu Dundas.
Dacă e capabil de compasiune o dată, de ce n-ar face-o de două ori?
Ce ar putea să strice, dacă își schimbă opinia?
Controlează votul scoțienilor, 34 de parlamentari.
Trebuie să avem credință în integritatea lui.
Integritate?
Unde te duci?
Să caut cuvântul "integritate" în dicționarul dr.Johnson.
Vino.
D-nule prim-ministru, Lordul Charles Fox este aici să vă vadă.
Te uiți mai mult înspre casă când faci ceva necurat.
D-nule prim-ministru, prietenul tău, Wilberforce nu mai vrea să joace cărți.
Nu. A lăsat toate cărțile de treflă când a văzut lumina.
Păcat. Era bun.
Păi, cred că ar trebui să jucați o mână pentru el.
- Împotriva cui? - Împotriva celui care se află în calea sa.
Numește-l.
Bună seara.
Billy, n-am câștigat destui bani de la tine sâmbătă seara?
Sigur, n-am timp pentru cărți. Am o întâlnire urgentă.
Ca prim-ministru, vorbele fără noimă nu sunt bune de nimic.
Ce-ai auzit?
Lord Tarleton aruncă banii de la Compania Indiilor Orientale
către oamenii care vorbesc împotriva abolirii astă seară.
Desigur, niciun prieten adevărat de-al meu n-ar accepta așa ofertă.
Se pare că am trei valeți.
Mereu m-am asigurat că tu ai avut o mână favorabilă.
- Mă ameninți? - Ne ameninți prietenia.
Nu banii m-au decis să mă opun lui Wilberforce.
Inamicul lui e și al meu.
Mergi mână în mână cu un rebel.
Wilberforce nu urmează un lider, doar ideile din capul său.
Cât ți-a oferit?
Păstrează-ți valeții.
Proprietarii de plantații încă îl mai au pe rege de partea lor,
iar eu, măcar, sunt încă loial lui.
Nu mă forța să-ți pun un pistol la tâmplă.
Păi, dacă o faci, or să fie două pistoale,
câte unul de fiecare parte.
Și probabil dacă mă las în jos, o să vă împușcați între voi.
Liniște.
Vreau să fie clar.
După o îndelungă considerare și consultare,
sunt în favoarea abolirii comerțului cu sclavi.
Nu există niciun dubiu în mintea mea că acest comerț cu ființe umane
este o calomnie și o rușine pentru această națiune.
Totuși...iau în considerare ce-a spus onorabilul meu coleg,
membru de la Liverpool.
Dacă ar fi să interzicem de mâine acest comerț, asta ar duce la un dezastru financiar
în multe orașe și industrii din această țară.
De aceea sugerez o perioadă de reflectare.
După un an și jumătate de investigații,
ce ar aduce bun să întârzii inevitabilul?
Inevitabil? Onorabilul meu coleg numără voturile înainte să fie spuse?
N-am vrut să sune așa.
Dacă acest comerț are să fie abolit, sugerez să o facem treptat.
Furtuni violente scufundă nave.
Acest mare stat nu trebuie să fie scufundat
de un val de intenții bune.
Sunt mai inteligenți decât noi, Thomas.
Și totuși...
...în afara Camerei Comunelor, toată lumea e împreună cu noi.
Și la ce aduce bun asta?
Am prieteni în Franța.
Cealaltă parte a noastră. Oamenii de bază, ca mine și ca tine.
- Îmi aduc numai vești bune. - Vești despre?
Despre revoluție.
Sunt siguri că urmează.
În Paris se vorbește deschis, pe străzi despre emancipare.
Libertate pentru toți bărbații și pentru femei de asemenea.
Americanii au tras de dopul sticlei, Wilberforce.
Acum francezii împart vinul.
Vorbești despre o revoluție de parcă ar fi un lucru sigur.
E doar o vorbă.
În fiecare zi schimbăm ceva treptat. Educația, fabricile.
Treptat, acum ai sunat la fel ca Dundas! Treptat.
O ordine imperfectă e mai bună decât o dezordine.
Trebuie să luptăm pentru o ordine perfectă!
Am pledat pentru o alianță cu regele.
Știi că și mine de altfel că... regele e nebun.
Dă mâna cu copacii
și susține că vede Germania prin telescopul său.
Știu că ai loialitățile tale, Wilberforce,
dar dedesupt ești mai radical decât oricare dintre noi.
Vezi tu, niciodată nu ai dubii că ai dreptate.
Ce spunem despre sclavi, e adevărat pentru muncitorul de pe câmp,
pentru țesător, pentru miner.
N-ar trebui să fie și ei liberi să prospere,
în loc ca fructele muncii lor să ajungă la oameni precum Tarleton?
Oameni care își cheltuiesc banii pe târfe și pe opere comice.
Tinere fete seduse.
Soldați forțați să se roage.
E un fel natural al lucrurilor de-a curge, Wilber.
Mai întâi Boston, apoi Paris.
După asta, Londra.
Thomas...
...să numai vorbești niciodată despre revoluție în prezența mea.
Mă duc la Paris să văd cu ochii mei.
De ce nu vii cu mine?
Să bem din vinul ăla?
Africa, suferințele tale
au făcut să cuprindă și să aresteze inima mea.
Suferințele tale...
...nicio limbă nu poate să exprime, nicio limbă împărtășită.
Dumnezeu mi-a pus în față două mari lucruri:
suprimarea comerțului cu sclavi
și reformarea societății.
D-nule!
Marjorie.
Problema e, doctore, că el nu crede că are un corp.
Se poartă fără griji cu el. El...
El crede că e un spirit care și-a lăsat corpul.
Poate ar trebui să petreceți ceva timp departe de Londra.
- Ce e asta? - Laudanum, pentru durere.
Un narcotic? Nu, nu, nu. Am nevoie de mintea mea liberă.
Ai nevoie de odihnă.
Proiectul meu de lege o să ajungă în Parlament în trei săptămâni.
- Ne lași puțin singuri, doctore? - Desigur, d-nule prim-ministru.
Au trecut cinci ani de când ai adus prima dată în fața Parlamentului această lege.
Și de fiecare dată ne apropiem puțin.
Wilberforce, sunt și alți parlamentari care pot continua dezbaterea.
Cine? Numește unul.
Singurul om în care am încredere ești tu.
Păi?
Nu pot să fiu văzut în public cum mă opun regelui,
în timp ce străzile Parisului sunt pline de sânge.
Ai citit prea multe articole de ziar.
Republica Franceză vrea să declare război într-un an.
- Împotriva cui? - Împotriva cui?
Te-ai închis în propriul tău creier! Împotriva noastră, Marea Britanie!
Considerând această situație, te încurci cu oamenii nepotriviți.
- Cu cine mă încurc eu? - Clarkson, de exemplu.
- Cine m-a introdus către Clarkson? - În alte timpuri.
Se spune prin cafenele despre Clarkson că este spion francez.
Și Equiano, se spune că s-a născut în Carolina,
iar ca american, trebuie să fie revoluționar.
Alții spun că au văzut cu proprii ochi
scrisori adresate ție de către Thomas Jefferson.
- În probleme legate de abolire. - Războiul schimbă totul.
- Chiar și prieteniile? - În special ălea!
Deci o să-ți ții conștiința ta prețioasă intactă,
și ne lași pe noi să facem treaba murdară a acestui război.
Conștiința e într-adevăr prețioasă.
Te avertizez ca prim-ministru al tău
că atunci când o să vină războiul, opoziția o să fie numită rebeliune!
De către cine?
De către tine?
În această seară, vreau să revin asupra subiectului legat de abolire.
În aceste timpuri periculoase, este ușor să pui deoparte îngrijorările noastre
pentru acei aflați în nevoie care să-și confirme loialitatea către această națiune.
Dar problemele legate de război și cele ale sclaviei nu trebuiesc confundate.
Frica noastră datoria unui inamic necunoscut nu trebuie lăsată
să erodeze libertatea noastră mult prețuită.
Dacă se întâmplă asta, cât de amară o să fie istoria?
Nu trebuie să interzicem toate discuțiile despre politică.
Problema sclaviei nu trebuie scoasă din discuție
din cauza războiului!
Pe timp de război sau pace, cumpărarea sau vânzarea de ființe umane
este egal cu o oroare!
Asta nu e o afirmație rebelă!
Unde este laudanumul tău? O să-l prepar pentru tine.
Nu. Nu, vreau să-ți spun cum se termină.
Știu deja. Legile tale au fost înfrânte ușor.
Equiano...a murit în patul său.
Thomas Clarkson a găsit o cabană în munții unde să se ascundă.
Charles Fox a privit și a așteptat.
Cei de la Societatea Prietenilor încă mai trimit scrisori. Niciuna n-a primit răspuns.
Ăsta e sfârșitul poveștii tale?
- Tu crezi că nu? - Nu.
- De ce nu? - Pentru ca după noapte vine ziua.
Oamenii nu mai sunt așa de înfiorați acum că războiul cu Franța e câștigat.
Și când nu le mai e frică, își redescoperă compasiunea.
Deci, oamenii și-au recăpătat compasiunea.
Și tu încă mai ai pasiune.
Asta contează mai mult.
- Bună dimineața, Wilber. - Neața'.
- Ai dormit destul? - Nu prea.
- Când a plecat Barbara? - Târziu.
Adică, devreme.
Mi-e teamă că trebuie să mă întorc la Londra.
- Atât de devreme? - Da.
Cred că apele și-au făcut efectul asupra mea.
Dar mai întâi trebuie să trimit o scrisoare către James Stephen.
- Să-i spun să se întoarcă în Anglia. - Pentru ce motiv?
Pentru a susține dovezile înaintea alegerii comitetului.
De asemenea, Barbara și cu mine am descoperit
că eram amândoi nerăbdători și înclinați spre decizii pripite.
Dar vrea să-ți spună despre asta cu gura ei.
Doamnelor și domnilor, înainte de a începe,
o să cântăm imnul cerut de către mireasă.
Grație uimitoare...
Cât de dulce ești...
Că ai salvat un obidit ca mine...
Am fost odată pierdut...
Dar acum m-am regăsit...
Am fost odată orb... Dar acum văd din nou.
- Foarte bun serviciul - Mulțumesc că ați venit.
Mulțumesc. Cum te descurci cu noua bucătărie?
"Schimbările majore sunt mai ușoare ca cele minore."
- Francis Bacon. - Bine făcut.
- Ne-ai iertat? - Niciodată.
O să fie minunat să vă am pe amândouă trăind atât de aproape de mine.
Mulțumesc.
Sper că n-ai venit la Clapham pentru liniște.
- Suntem niște vecini foarte zgomotoși. - Mă bazez pe asta.
Barbara.
- Sincere condoleanțe. - Mulțumesc foarte mult.
Dar te rog, fă-o pentru mine. Fă-l să mănânce câteva din animalele lui.
- O, de fapt mie îmi plac. - Și mie îmi plac. În sos de coniac.
- Mă scuzați... - Nu e nevoie, Barbara.
Discutați politică cu ochii.
Puteți să o faceți și cu gura de asemenea.
Eu...nu credeam c-o să mă inviți.
Nu credeam că o să vii.
- Ești bine? - Mintea mea e bine.
Restul din mine se prăjește la margini.
Billy, o să încerc din nou.
Deci?
E ziua nunții tale. Sunt de acord cu orice spui.
Niciodată nu m-am schimbat.
- Eu nu mă schimb. - Păi, bravo ție.
Starea mea se poate să fie în favoarea ta.
Cum putem să trăim în case ca asta când alții trăiesc în cutii?
Asta înseamnă tot rebeliune?
Ca prim-ministru al tău, îți recomand să ai grijă.
- Și ca prieten al meu? - O, la naiba cu grija.
Când sclavii sunt pe vasele de pescuit,
brațele lor sunt prinse de un cârlig de la o macara,
care cântărește 25 kg
aplicate picioarelor.
Macaraua se ridică,
așa că picioarele lor abia ating pământul.
Sclavii apoi sunt biciuiți
cu nuiele de abanos, virgulă...
...pentru a le lăsa sângele să se coaguleze.
Nu aud penița zgâriind foaia.
Avem companie, d-nule.
John, sunt eu, Wilber.
Pleacă.
Mi s-a spus doar că ți s-a slăbit vederea.
Ei bine, acum a slăbit de tot.
Niciodată n-am făcut o treabă pe jumătate. Dumnezeu a decis că am văzut destul.
- Deci, e adevărat. - Ce anume?
- Îți scrii memoriile? - Da.
Mi-ar plăcea să-ți văd fața.
- Cum arăți? - La fel.
- Tot prea slab. - Ceva mai durduliu în ultima vreme.
Înseamnă că te hrănește bine, nevasta asta a ta?
- Mi-a dat poftă de mâncare. - Poftă să schimbi lucrurile?
Acestea sunt memoriile mele.
Trebuie să le folosești.
Nume, jurnale de bord,
porturi, oameni.
Tot ce îmi amintesc, am scris aici.
Deși memoria mă lăsa,
îmi amintesc foarte clar două lucruri:
Sunt mare păcătos, iar Hristos e Mântuitorul.
Trebuie să le publici.
Să le faci o gaură în vas. Să-i ia naiba!
Aș vrea să-mi pot aminti numele lor.
Cele 20.000 de fantome ale mele,
toate aveau nume.
Niște frumoase nume africane.
Le strigam prin mormăieli.
Zgomote.
Noi eram maimuțele. Ei erau oameni.
Plâng.
N-am putut să plâng, până când nu am scris asta.
"Am fost odată orb, dar acum pot vedea."
Nu eu am scris și asta?
Ba da.
În sfârșit ceva adevărat.
De acum du-te, Wilber. Pleacă.
Avem multe de făcut, tu și eu.
"În această lume fermecată, se ivesc comori ciudate,
complet străine și noi pentru mine."
Este o poezie a lui Thomas Traherne,
și habar n-am despre ce e vorba.
Dar când eram copil, am fost obligat să o învăț pe de rost,
așa că nu văd de ce nu ai suferi și tu.
Clarkson! Clarkson!
Sfinte Sisoe, și-a recăpătat graiul.
Trebuie să te duci la Londra imediat!
Prostii.
Hai, grăbește-te.
Wilber!
- Arăți bine. Bine. - Arăt murat și slab.
Tu, pe de altă parte, arăți ca un aventurier curajos dintr-o carte de basme.
Haide. Am o trăsură. Ceilalți ne așteaptă la Palatul Yard.
- Nu pot să mă spăl și să dorm? - Să dormi?
Nu te-ai schimbat deloc, William.
Am organizat această întâlnire, pentru a-i ura bun venit lui James Stephen din Indii.
Dar să vă vorbească el.
Am aici niște scheme,
însemnări directe și stenograme ale proceselor
în care africani nevinovați au fost condamnați pentru crime
pe care nu le-au comis,
și au fost arși de vii.
Sunt zeci de pagini
de însemnări directe, cifre și statistici.
Pe fiecare insulă, sunt acum răzmerițe.
Haiti a căzut în mâna sclavilor.
Iar sclavii sunt nerăbdători. Își vor libertatea.
Au auzit despre ceea ce faceți voi aici.
Am văzut cum o femeie și pruncul ei erau bătuți...
...pe o plantație de cafea.
Apoi am auzit-o pe femeie cum îi spunea fiicei sale
că cineva de peste ocean, va veni să le salveze.
I-a spus Regele Wilberforce.
Așadar, de data aceasta domnilor, nu trebuie să eșuăm.
Ce este, James?
- Ăsta nu e un joc pentru ei. - Știm asta.
Vreau să spun că nu e de ajuns.
Dacă mergem în Parlament cu dovada asta,
va exista compasiune, va exista îngrijorare,
dar va fi la fel ca de fiecare dată.
Te-ai întors ca să propovăduiești deznădejdea?
Nu. Nu, am o idee.
Am dat de ceva, citind cărțile mele de Drept
și vreau să propun o strategie.
Nosus Decipio.
E în latină.
Într-o traducere liberă, ar însemna...
..."noi înșelăm".
O, Dumnezeule.
Nu-mi pasă cât e de important.
Îmi voi termina lovitura.
Pentru numele lui Dumnezeu, ce este?
- Am decis... - Credem...
Am decis să nu înaintăm moțiunea despre abolire.
- Nu? - Bineînțeles că nu.
Vom propune ca vasele noastre de mărfuri să poarte drapele neutre.
- Nespus de plictisitor. - Exact.
Vom propune ca vasele comerciale franceze
care navighează sub pavilion american din oportunism,
să fie obligate să circule sub pavilion propriu.
Ca parte a efortului de război.
Patriotismul și toate cele.
De când ești tu interesat de efortul de război, patriotism și toate cele?
Nu sunt.
Deci...să continui jocul meu?
Nu vezi nimic sinistru în strategia asta?
Nu.
- Atunci nici ei nu vor vedea. - Despre ce naiba vorbești?
80% din vasele care transportă sclavi, și se duc spre Indii
arborează steagul neutru american,
pentru a nu fi atacate de navele pirate legale.
Dacă adoptăm o lege prin care renunțăm la această protecție,
niciun proprietar de vas nu va mai lăsa vasul în larg.
Asta va fi valabil doar pentru vasele franceze, nu și cele britanice.
Asta e toată frumusețea.
Orice navă care va arbora drapelul american, prin lege,
nu este nici francez și nici britanic.
Deci și vasele noastre cu sclavi vor fi predispuse la atac, ca și cele franceze.
Pirații legali nu le va păsa pe cine prădează,
atât timp cât vor respecta litera legii.
Fără protecția drapelurilor neutre,
80% din comerțul cu sclavi britanic va fi terminat peste noapte.
Dumnezeule mare!
Dar d-nule prim-ministru, trebuie să...
...ascundem moțiunea asta cumva.
Să o mascăm.
Nici n-am să mai pășesc în Parlament.
Tot nu se va ajunge la abolire.
Cu profiturile tăiate, jumătate din negustorii de sclavi
vor fi falimentari în următorii 2 ani.
Apoi îi vom elimina pe parlamentarii pe care îi reprezintă, unul după altul.
A cui a fost ideea asta?
A unui avocat.
O moțiune anti-franceză care este totodată și anti-sclavagistă.
Nu știu de ce nu m-am gândit la asta mai devreme.
Dar nu trebuie să știe nimeni că noi suntem în spatele acțiunii.
Aranjați ca cineva,un patriot convins, să înainteze această moțiune.
Nu vrem încurcături.
Avem nevoie de cineva foarte, foarte...plictisitor.
În mod tipic, un vas francez își va schimba pavilionul
arborând drapelul american pentru a ridica o încărcătură de zahăr din Havana.
Atunci se va duce în Carolina,
sau Virginia sau Florida,
sau New York sau chiar Boston.
Marfa va fi descărcată pe un al doilea vas
ce poartă drapel american și va pleca spre Franța.
După cum stau lucrurile, nici Flota Regală și nici pirații sprijiniți de guvern
nu au puterea să atace o astfel de navă.
Propunerea mea este ca
toate navele sub pavilion american
să fie dispuse percheziției și confiscării
pentru a pune capăt acestei înșelătorii regretabile
din partea francezilor,
și a aliaților lor olandezi și spanioli.
D-nule președinte de ședință! Cred că aboliționiștii vin spre noi
cu un vânt lateral.
Vânt lateral? Ce fel de vânt lateral?
Nu sunt sigur. Știu doar că se întâmplă ceva.
- S-au implicat și iacobinii. - Iacobinii?
Serios, cred că ar trebui să-ți actualizezi acest reproș
pentru a reflecta situația prezentă.
E prea târziu să cer o suspendare?
Bineînțeles.
Acum îi vei lăsa pe onorabilii domni să-și facă treaba?
După cum spuneam...
...propunerea mea e ca toate navele sub pavilion american
să fie dispuse la percheziție și confiscate pentru a pune capăt
acestei înșelătorii regretabile din partea francezilor, olandezilor și spaniolilor.
- Jackson, intră în Parlament. - Da, d-nule.
Camber, în Parlament! Mișcă-ți fundul!
- Ce se întâmplă? - Fă-o odată!
Unde naiba sunt toți?
Toți sunt la curse în Epsom. S-au dat bilete pe gratis.
Ți-am păstrat unul și ție. E un dar de la William Wilberforce.
Wilby?
Ce Dumnezeu se întâmplă? Bietele fete sunt îngrozite.
- Îți aduc laudanumul. - Nu! Nu!
L-am terminat pe tot azi dimineață. Până la ultima picătură.
- Atunci mă duc să mai aduc. - Nu. Nu mai iau deloc.
Nu pot să simt bucuria acestei victorii.
Acest copil mă va descoperi așa cum sunt.
- Cum îl va chema? - Cine zice că va fi băiat?
Spune-mi niște nume. Te rog, nu te opri din vorbit.
William, dacă va fi băiat. Emma, dacă va fi fată.
E...băiețel. Sunt sigur.
- Cum va arăta? - Dulce.
Va fi puternic, cu părul creț, dar închis la culoare, ca al tău.
- Acum e în pântecul tău. - Da, da, e acolo.
Aproape că-l aud. Ne cântă.
Da, va avea o voce frumoasă ca a ta.
Da, da, o voce puternică.
Și te vei juca cu el în fiecare dimineață în grădină.
- Da. - În curând vom avea un băiețel și o fetiță.
Un băiețel și o fetiță...
Wilby!
Vino repede!
Haide!
Te rog să ne lași singuri.
Mi s-a spus că te înzdrăvenești, Billy.
Pe naiba.
Am doborât coroane, nu-i așa?
- Le-am lăsat capetele intacte. - Pentru că suntem niște englezi jalnici.
- Ne-am pus de acord asupra unei succesiuni. - Încă n-ai murit.
Voi fi înlocuit de Lord Granville ca prim-ministru,
iar ministrul al Afacerilor Externe va fi Charles Fox.
Și Wilber,
Fox a obținut o garanție din partea Casei Regale.
Vor rămâne neutri în chestiunea comerțului cu sclavi.
Data viitoare vei bate la o ușă deschisă.
Mi-e frică, Wilber.
De ce?
Acum mi-aș dori să am credința ta.
Fără iertare, Wilber.
Termină-i.
După cum știi, Equiano, beau foarte rar.
Dar astăzi fac o excepție.
Azi bem pentru victorie.
Aș fi vrut să fii aici...
...să vezi totul...cum se desfășoară...
Împinge încă o dată.
Încă o dată.
Declar în acest Parlament că nu există niciun motiv
pentru care moțiunea mea nu ar trebui înaintată Regelui.
Îi îndemn pe onorabilii mei prieteni să voteze odată pentru totdeauna
pentru abolirea comerțului cu sclavi
care are loc în regatul Maiestății Sale.
Votează!
Iată numărul de voturi.
Liniște!
Act privitor la comerțul cu sclavi de aici și din străinătate,
moțiunea care propune abolirea negoțului cu sclavi
din întregul regat britanic.
Nu e în stânga: 16.
Da e în dreapta: 283.
Declar moțiunea pentru abolirea comerțului cu sclavi, acceptată.
"Noblesse oblige".
Ce naiba mai înseamnă și asta?
Înseamnă că sângele meu nobil mă obligă
să recunosc virtutea unui excepțional membru al Camerei Comunelor.
Liniște!
Când se vorbește de oameni mari,
te gândești la oameni ca Napoleon.
Oameni violenți.
Rar te gândești la oameni pașnici.
Dar faceți o comparație cu primirea
pe care o vor avea la întoarcerea acasă după război.
Napoleon va sosi cu fast și puternic.
Un om care a atins apogeul ambiției pământești.
Totuși visele sale vor fi urmărite de opresiunile războiului.
William Wilberforce, pe de altă parte,
se va întoarce la familia sa,
va pune capul pe pernă
și își va aminti
că negoțul cu sclavi nu mai există.
Traducerea și adaptarea: subs.ro TEAM (c) www.subs.ro
Traducătorii din subs.ro TEAM: AMC, Danez, Shakti & Lovendal
Revizia generală a textului: Lovendal
William Wilberforce a continuat să lupte cu nedreptatea pentru restul vieții sale.
El a transformat inimile și mințile compatrioților săi,
prin educație, sănătate și reformă judiciară,
pentru a-și îndeplini cel de-al doilea mare vis al său: a face o lume mai bună.
William Wilberforce și-a continuat activitatea până la moartea sa în 1833.
William Wilberforce este înmormântat în Westminster Abbey,
alături de prietenul său, William Pitt.